Е, момци, за нас. - Хайде.
Как се обличат сега момичетата?
Половин година беше с мадамите. - Рокли, дънки.
Слушай, знам, че не са с бронежилетки.
Питам за роклите. Опиши ми ги по-подробно.
През лятото, с такива рокли... почти прозрачни,
Като погледнеш срещу слънцето, всичко се вижда.
Гледаш...
Краката им като щангисти, свят да ти се завие.
Такива?
Не, по-дълги. И полите им, едни ефирни...
Развяват се на всички страни, като духне вятър и всички ги притискат.
А вашият Горбачов, слушам го по всички канали,
но не го разбирам, каква е тази перестройка? Хората какво казват?
Слушай, ти ще млъкнеш ли някога? Виждаш, че говоря с човека.
Значи върти се полата, насам натам...
Да? - Е, да.
Така си ходи? - Без срам.
Ах, мръсница...
От колко време сте тук?
Половин година вече киснем. - Петнадесет месеца.
Ей, и аз мога да смятам, украински поганец.
Лайна само можеш да правиш, ама устата ти много знае.
Какво си се размрънкал - украинец, та украинец, а ти - планински козел.
Вчера слезе от баира, в казармата сефте ток видя.
Ще ми паднеш, ще те пипна!
Тихо! Да пием за Дембел. - Достатъчно!
Московско време 22 часа. Започваме концерт по ваше желание!
Мъже, да постреляме?!
Наведи се.
Здраво. Здраво, момчета.
Е, идват ли? - Идват.
Колко са? - Пет или шест, не разбирам.
По-високо от костенурката, на 30 метра, към Големият зъб.
Точно под склона.
Ето ги.
Настанете се по-удобно около радиоапаратите.
Май са пет.
Ахмед.
Ахмед! Ти ли си?
Ашет, салям-алейкум, драги.
Ахмед, жив ли си още, лайноядец такъв!
Помияр нещастен, насрано лайно!
Сега малко по малко ще те убия!
Ашет, ще ти отрежа топките, ще те удуша!
Майка ти, баща ти, братята и сестрите ти наред ще шибам!
Ебалник, сестра ми още е дете.
Огън!
А сега любимата ви песен на състава "AC/DC"! Зареди!
Отиват си.
Концертът свърши, до нови срещи. Да вървим, момци.
Стой! Стой! Стой!
Льоша? - Не, Володя.
Володя. Здравей, Володя.
Ти ли си Ахмед?
Ахмед, да.
Аз скоро отива, ти няма дълго чакаш.
Съвсем скоро.
Работата в Ташкент, баща, майка в Ташкент?
Красноярск, Сибир. - О, студено.
Имаш момиче в Сибир? Обичаш ли го?
Как се казва? - Оля.
Оля? Красива ли е? - Да, много.
И аз има, красив Фатима.
Много обича.
Годеница? - Да, годеница.
Съседното село.
Годеница, жена, обич...
Володя...
Аз отива.
Скоро, отива.
Володя...
Ти ли стреля? - Откъде се взе? Гледай...
Съвсем са озверели, духовете. Мотаят се и през деня.
Това е Ахмед. - Патефон, приятелчето ти.
Стига де. Вонящ изрод. Дай да му видя мутрата.
Трима от нашите погуби. Копеле!
Честито. Можеш да си го пишеш в сметката.
Твое е, Врабец.
Прощавай, скъпи приятелю. Няма да те видим повече.
Споменът винаги ще остане в нашите...
сърца.
Да вървим, момчета.
Колона, спри!
Земя, пристигнахме!
Влакът е дотук, моля освободете вагоните!
Камък.
Хайде.
Разположете се на хълма, укрепете се!
Ела тук. - Камък.
Първи, тук девети.
Заех позиция.
Стой! Две крачки назад!
Изрод, с мацето на разходка ли си тръгнал?
Не гледаш ли под краката си?
Кьорав ли си? Има мина.
От най-гадните.
Наша е, духовете нямат такива.
Ние ги слагаме, ние се гърмим.
Ако я настъпиш, ти къса крака с кубинката.
Дръпнете се.
Вземи по-големия.
Дай още камъни.
Слагай тук.
Давай, давай.
Сложи го... Там го сложи.
Движение вдясно! Огън по дерето.
Фаид!
Здраве желая, другарю капитан.
Гледай...
Нашият Ряба. - Момчета, вземете войника.
Целия гарнизон е избит, само той е останал.
Ряба...
Първи!
Първи, тук!
Втори! - Втори, тук!
Първи! - Първи, тук!
Втори! - Втори, тук.
Аз, аз не исках. - Какво правиш, Стас.
Кошмари ли сънува?
Ставай, помияр.
Знаеш ли как става? А?
Идват тук, точно тук. И заколват 30 момчета.
Един след друг, колят.
Ето така колят! От ухо до ухо! Както се коли прасе!
Заради един шибалник като теб, защото заспа на пост, Стас.
Това не ви е класната стая, тук е война! Двойки не пишат, а убиват!
Махнете от очите ми това лайно!
Воробьов! Смени го! - Слушам.
Афанасий, Курбаши, с мен!
Жестоко. - Ще ме нарисуваш ли после и мен?
Давай.
Джоконда!
Украинецът те вика! - Като се върна ще го завърша.
Другарю сержант, редник Петровски се явява по заповед.
Гледай. Тази я цакам...
А тази си я закачи на каската.
Давай парите, хуйчо.
Закъсня с две минути. Носиш ли? - Да.
Не разбрах! Ебаваш ли се? - Никой няма, другарю сержант.
Това е останало. - Знаеш ли кога ще мине колоната?
След ден, два, след седмица. Колко още ще стоим тук?
След един час две кутийки да са тук. Разбра ли?
Откъде да ги взема? - Все ми е тая!
Намери, открадни, роди. Ясна ли е заповедта?
Тъй вярно. - Ходом марш!
Давай. - Давай, тъпчо.
Стас, имаш ли кибрит?
Бачар!
Стой! Стой, кърлеж!
Стой!
Eй, Бачар!
Стой!
Кибрит, разбираш? Кибрит? Кибрит.
Аз... на тебе... това...
Вкусно, аз на тебе... вкусно.
Ти на мен кибрит.
Недей...
Недей.
Харам.
Харам...
Недей.
Върви, върви.
Ела тук. Кой ти разреши да напуснеш поста?
Подвизи ли търсиш, Пикасо? Три непоряда.
Слушам, три непоряда. - Айвазовски, мамка ти.
Къде се моташ?
Ние тръгваме в атака, по скалите към селото.
Намери ли?
Виж ти. Намерил.
Юнак. Родината няма да го забрави.
Идват!
Колко много са...
Духове!
Откъде стрелят? - Залегни!
Огън!
Рота, на бой!
Стрела! Стрела! Тук Сокол! Чуваш ли ме?
Приемам!
Стрела, стрела, как ме чуваш? Приемам!
Ряба! Прикривай!
Недейте!
Не!
Ето ги!
Курбаши! Прикрий капитана!
Зад камъните!
Недейте!
Недейте...
Стас, вземи капитана! Врабец, Джоконда, Злия! След мен!
Курбаши, вземи го! Отстъпваме!
Момчета, аз ще водя!
Залегни! Долу, момчета!
Врабец, залегни!
Напред!
Легни!
Стой!
О, Врабец...
Къде загуби автомата?
Отстъпваме, те са в селото.
Украинец, ти си по средата, аз ще мина отдясно.
Разбрано.
Напред!
Чугун, Курбаши, в десния двор.
Стас, Злия, в отсрещния двор.
Къде се стреля?
Стас, Стас. Къде тръгна, къде?
Прекрати! Прекрати!
Да вървим... Боли, разбира се, че ще боли.
Украинец, отстъпваме.
Сега ще започне градушката. - Малкият, къде тръгна?
Сега... Курбаши, Курбаши!
Насам, Стас е ранен, тичайте!
Давай, отстъпваме, отстъпваме.
Стас, не затваряй очи.
Всичко ще е наред.
Стас, защо?
Стас...
Не затваряй очи, Стас, гледай ме.
Да вървим!
Дръж.
Гледай какво правят, по дяволите.
Край, отиваме си!
Ще ти пострелям аз.
Момчета, залегни!
Ама че изроди, а? Свои ще застрелят за кашон консерви.
И то 6 месеца преди уволнението. - Твоето е далече, новобранец.
Аз и Курбаши ще стягаме куфарите. - Все пак лошо, момчета.
Някак си... Може би са ги карали в отдалечен гарнизон...
Хайде сега, приказки. Знаете ли какъв ни е Врабеца?
Кажи, пиленце. - Че защо да не ви кажа.
Завърших педагогика. - Врабецът ще става даскал.
Какво се смееш? - Да беше в моето даскало...
Учител не влизаше от страх. - А колко момчета бяхте?
Трима. - А мацки?
Петдесет и две.
С всички ли ходеше? Или за после ги остави?
Ви е пък. Той си има Оля.
Ще изгаднея, специално ще отида да видя каква е тази Оля. Чудо ли е?
Чакайте, какво се получава. Значи Врабеца ще е даскал.
С Джокондата всичко е ясно.
Курбаши ще лекува хората. - Не, няма, стига ми толкоз.
Ще стана ветеринар на коне, овце.
А ти, Украинец? Какво ще правиш след като се върнеш от Афганистан?
Ще пия. - Добре, седмица ще пиеш. А после?
Още ще пия.
А по-нататък? - И по-нататък ще пия.
Докато не забравя всичко това.
После ще стана, ще си измия мутрата...
И ще започна нов живот. Ако стане.
Бързо, бързо, птицо, заради теб ще закъснеем.
Най-после. Във Владивосток вчера са празнували.
Ей, Чугун.
Нешо не разбрах, компота изяде ли го?
Защо си мислиш, че съм го изял? - А къде е?
Забравих го. - Искаш сам да си го хапнеш, а?
Братчета.
- Пиночет!
Пиночет! Пиночет!
Здравейте! - Сложи го тук.
Как попадна тук? - Изпратиха ме при вас.
Чух, че си загубил един зъб, квичиш като свиня.
За мюсюлманите свинята е мръсно животно. За такива думи убиват.
Дай да пийна. - Скоросмъртница!
Давай.
Запознай се. Афанасий - страшен човек.
Курбаши, медицина.
А ето този е Украинеца.
За някои Украинеца, а за някои - другарю сержант.
Е, Серьога... този е от нашите, от Дягаловските.
Здраво.
Е, момци, да сядаме.
Наливай. - Момчета, Горбачов говори, усили.
Да споменем старата година. За старата година.
Всичко лошо остана назад.
Наливай втората веднага. - Хайде.
За уволнението. - Ура, ура!
Година за уволнение, момци.
Наливай.
Братлета, третият тост...
Е, за нашите загинали другари!
За Самилин,
за Никита Балашов, за Потап.
За Ряба. - За Плешивия, за Кокала.
За всички, които не доживяха.
За Стас.
И за него.
Десантчици! - Напред! Ура!
Не заспивай, ще ти резнат вратлето.
Момци! Духове!
Рота, на бой! - Момчета, на оръжие!
Радиста, връзка със Сокол, бързо! - Патрони, Чугун!
Мамка му, насадихме се! Тези ще се бият до последния.
Ела ми, ела!
Не пропускай, не пропускай!
Хайде!
Стреляй! Загуби има ли? - При нас двама.
Къде е Джокондата?
Помияри!
Отстъпват, момци!
Мини, залегни!
Залегни!
Сокол! Сокол!
Къде е капитана?
Врабец!
- Аз!
При капитана, в землянката! Ще ни ударят, а те са вътре.
Минохвъргачките!
В ниското, между камъните с осколъчен.
Слушам, осколъчен.
Огън!
Юнаци, улучихте.
Ранените при мен.
Убиха капитана. - Остана ли някой от офицерите?
Има ли някой?
Рота, слушай моята команда!
На бо...
Идват! - Рота, на бой!
Ела при мен!
Бягат към върха! Средата, средата!
Не ги пускайте, момчета!
Нашите виждат ли се? - Няма никой.
Пази ракетите, може да потрябват.
Все пак трябва да дойдат...
Цял ден не им се обаждаме.
Серьога. - Да.
Защо стрелят само с автомати?
Явно са им свършили мините.
Но гранатомети си имат предостатъчно.
Чакат колоната, за нас не ги харчат.
Засега.
Ей, руснак, излизай, жив ще си.
Потърпи още малко. Малко остана.
Скоро ще дойдат нашите.
Ще дойде хеликоптера и ще те вземе със себе си.
В Ташкент.
Там е хубаво. Топло.
И медицинска сестра в бяла престилка.
Колко време мина? - Три часа.
Скоро ще почнат.
Залегни!
Стрелят с гранатомети.
Огън!
Курбаши! Курбаши, тук!
Курбаши!
Аллах Акбар!
Пълзи насам, Врабец!
Тръгвай! Тръгвай!
Воробьов, пълзи!
Врабец!
Има ли някой жив?
Момчета, има ли духове?
От този край няма.
Гадове!
Стига! Край, край! Стига вече, край!
Има ли жив офицер?
Някой от старшините? - Никой!
Слушай моята команда!
Преброй се! По ред на номерата! От този край.
Първи!
Втори!
Трети!
Четвърти!
Пети!
Шести! - Седми!
Обходихме всички, събрахме каквото е останало от патроните.
Имам две гранати. - Аз имам половин пълнител.
Две гранати.
Кранти. Не им стига веднъж да се отбият.
Засуетиха се.
Сега ще тръгнат, свършени сме.
Рота, на бой!
Слушай моята команда!
Десантчици...
Напред!
Нашите!
Другарю полковник, 9 рота изпълни своята задача.
Колоната може да премине.
Няма да има колона, отивам си.
Другарю полковник, хълмът е наш,
колоната може да премине.
Чуваш ли ме, синко? Защо нямахте връзка?
Защо нямаше връзка? Чуваш ли?
Ние напускахме Афганистан.
Ние, 9 рота, спечелихме нашата война.
Много неща не знаехме тогава.
Не знаехме, че след 2 г. страната, за която се бихме, няма да я има.
И няма да се носят ордени на несъществуваща държава.
Не знаехме, че сержант Дягало ще остане да служи
и заедно с учебния корпус ще го преместят в Русия, около Тула.
А след година ще умре от удар, както си тичал в нощен марш на скок.
Не знаехме, че Снежанка с майка си и другите руски семейства
ще остане в изоставеното военно градче на границата с Афганистан.
И ще изчезне.
А нас самите, жестоко ще ни разхвърли новият живот.
Някои станаха богаташи, а някои са на самото дъно.
Нищо не знаехме тогава.
Даже не знаехме, че в суматохата просто ни забравиха.
На този далечен хълм.
Ние напускахме Афганистан.
9 рота.
Ние...
Ние победихме.
ФИЛМЪТ Е ЗАСНЕТ ПО ДЕЙСТВИТЕЛНИ СЪБИТИЯ,
СЛУЧИЛИ СЕ ПРЕЗ ЯНУАРИ 1988 г. В ПРОВИНЦИЯ ХОСТ НА ХЪЛМ 3234
ПОСВЕЩАВА СЕ НА БАЩА МИ
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2005